ВПЛИВ АГРОХОЛДИНГІВ НА РОЗВИТОК СІЛЬСЬКИХ ТЕРИТОРІЙ

К.е.н. Т. А. Чайка
Полтавська державна аграрна академія
 
Розвиток сільських територій в значній мірі залежить від діяльності місцевих сільськогосподарських підприємств. З урахуванням того, що в останні роки все більше сільгосптоваровиробників долучаються до вертикально-інтегрованих компаній, доцільно розглянути вплив на розвиток сільських територій саме агрохолдингів. Ними зосереджена значна частина земельних та інвестиційних ресурсів. На сучасному етапі агрохолдинги в Україні динамічно нарощують обсяги виробництва сільськогосподарської продукції та задовольняють попит внутрішнього і зовнішнього агропродовольчих ринків держави. Однак, їх діяльність і розвиток не сприяють соціальному та економічному добробуту сільських територій. 
На сьогодні безперечним є той факт, що агрохолдинги, використовуючи механізми злиття та поглинання сільськогосподарських підприємств традиційного типу, збільшили розміри землекористування. При цьому концентрація агрохолдингами земель сільськогосподарського призначення відбувалася незалежно від того, залишилися підприємства у вигляді товариств з обмеженою відповідальністю або приватних підприємств або перетворювалися в структурні підрозділи нових компаній.
Навіть поверхневий аналіз ситуації останніх років в сільському господарстві України, свідчить, що більшість малих і середніх аграрних підприємств «продовжують систематично показувати збитковість і, в зв'язку з цим, не мають можливості підтримувати село» [1].
Досліджуючи вплив агрохолдінгізації на соціально-економічний розвиток сільських територій, деякі вчені визначають ряд негативних наслідків цього процесу [2]. Зазначені наслідки негативного характеру, як у сфері соціальних відносин, так і у сфері екологічної безпеки населення, безпосередньо пов'язані з проблемою концентрації агрохолдингами земель сільськогосподарського призначення. Так, до негативних соціальних наслідків діяльності агрохолдингів в сільській місцевості віднесені:
 гіперкапіталізація земельних банків агрохолдингів, може привести до того, що сільські жителі втратять контроль над більшістю родючих земель сільськогосподарського призначення. Крім того, спостерігається низький відсоток плати орендодавцям за використання земельних паїв;
 зростання рівня безробіття серед сільських жителів у зв'язку з витісненням трудомістких видів сільськогосподарської продукції, переходом на моновиробництво та використання вузькопрофільної сільськогосподарської техніки;
 зубожіння сільського населення, розвиток міграційних процесів і вимирання сільських територій може призвести в недалекому майбутньому до того, що більшість сільських територій просто перетвориться на плацдарм для росту площ сільськогосподарських угідь агрохолдингів.
Крім того, тенденція концентрації агрохолдингами земель сільськогосподарського призначення та їх подальша безжальна експлуатація, здійснює негативний вплив екологічного характеру [2]:
 ущільнення ґрунтів і руйнування транспортної інфраструктури сільських територій через використання високотонажної техніки;
 недотримання екологобезпечних агротехнологій та вимог до відновлення лісосмуг, викликає вітрову ерозію ґрунтів, погіршує структуру орних земель і знижує біологічний і економічний потенціали сільських територій;
 відмова більшості агрохолдингів від розвитку тваринницької галузі призводить до вимушеної заміни органічних добрив мінеральними, в результаті чого в ґрунт потрапляє ряд небезпечних речовин, що забруднюють водні ресурси сільських територій;
 використання отрутохімікатів і пестицидів, які впливають на екологію сільських територій, недотримання сівозмін, раціональної структури посівів та заходів щодо меліорації земель тягне за собою виснаження земельних ділянок, які з часом, як показує практика латиноамериканського «латифундизма», не зможуть використовуватися за прямим призначенням, і загрожує продовольчій безпеки країни;
 безконтрольне використання ГМО у виробництві, викликає тривогу та вимагає додаткових досліджень в області їх прояви і можливого впливу на навколишнє середовище та людину.
Необхідно відзначити, що негативний вплив від діяльності агрохолдингів в сфері екології значно посилює той факт, що жителі сільських територій залишаються наодинці в боротьбі з наслідками цього впливу. Бюджети сільських громад не здатні подужати фінансування заходів екологічного характеру. Реально протистояти зможуть тільки програми регіонального рівня за умови достатнього фінансування з державного бюджету.
Ґрунтовно аналізуючи вплив агрохолдингів на розвиток сільського господарства України, дослідник С.І. Дем'яненко робить висновок: «Слід зазначити, що окремі агрохолдинги несуть витрати, пов'язані з підтримкою соціальної інфраструктури села. Однак у зв'язку з тим, що агрохолдинги зареєстровані переважно в містах, вони майже не платять податки до місцевих бюджетів сільських територій. Колишні колективні сільськогосподарські підприємства, які втратили статус юридичної особи, перетворилися в філії або підрозділи агрохолдингів. Це зазвичай є недоліком для сільських територій. Тому потрібно ввести механізм, який би забезпечував сплату податків підприємствами та організаціями, провідними агробізнес не за місцем реєстрації їх головної компанії, а за місцем діяльності їх аграрних підрозділів, тобто в сільській місцевості. Це дозволить сільським радам акумулювати кошти місцевих бюджетів для розвитку соціальної інфраструктури села» [3].
Таким чином, на нашу думку, дрібним виробникам доцільно об'єднатися в кооперативи, і сформулювати бізнес-плани економічного розвитку, що дозволить залучити населення сільських територій. Корпоративні формування доцільно направляти на горизонтальну диверсифікацію.
І на основі збільшення прибутковості всім підприємствам доцільно виділяти кошти на соціальний розвиток тих проектів, які будуть подавати громади сіл і селищ. Інтегратором двох полюсів на районному рівні повинні стати районні та селищні (сільські) ради. Для заохочення сільськогосподарських підприємств та інвесторів приймати участь у реалізації цих проектів за кожним з них пропонуємо обґрунтовувати зобов'язаннями державних органів влади щодо підтримки його реалізації.
При розробці господарських стратегій і програм більшості малих підприємств («дрібні», «послідовники»), доцільно, практикувати спарену спеціалізацію з виробництва малоземельної трудомісткої продукції рослинництва і тваринництва, та налагоджувати спільну господарську діяльність, використовуючи механізм кооперації та кластеризації на основі соціальної підтримки сільських територій.
Агро холдингам пропонуємо розвивати екологічне (органічне) агропромислове виробництво, підвищувати рівень соціального спрямування своєї діяльності та виступати в якості інтеграторів спільної господарської діяльності. Доцільно рекомендувати структурам агрохолдингових компаній створювати відділи інформаційної та соціальної політики, які в комплексі з органами місцевого самоврядування і місцевими територіальними громадами на основі укладання договору соціальної відповідальності з головою сільської ради сприятиме фінансовому вирішенню найбільш актуальних питань в таких напрямах: освіта, медицина, духовність, ландшафтне проектування сільських територій тощо.
Такі пропозиції повинні мати чітке законодавче закріплення, що дасть можливість на державному рівні здійснювати контроль за діяльністю агрохолдингів.

Література: 1. Шанін О.В. Концепція селоутворюючого підприємства в системі розвитку сільських територій / О.В. Шанін // Ефективна економіка. – 2015. – № 4. – С.  18–28. 2. Залізко В.Д. Вплив агрохолдингізації сільськогосподарських підприємств на соціально-економічний розвиток сільських територій / В.Д. Залізко // Економіка України. — 2013. — № 6. — С. 71—78. 3. Дем’яненко С.І. Агрохолдинги в Україні: добре чи погано? Німецько-український аграрний діалог [Електронний ресурс] / С.І. Дем’яненко. – К. : Ін-т економ. дослід. та політич. консультацій, 2008. – 45 с. – Режим доступу : http://www.ier.com.ua/files/publications/Policy_papers/Agriculture_dialogue/2008.