ПЕРЕДУМОВИ ЕКОЛОГІЗАЦІЇ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ВИРОБНИЦТВА

Канд. екон. наук Чайка Т.О. 
Полтавська державна аграрна академія

Сьогодні безвідповідальне ставлення сільськогосподарських виробників (власників та орендарів сільськогосподарських угідь) призводять до розвитку ерозійних процесів, збільшенню площ деградованих ґрунтів (щороку на 90 тис. га), втратам ґрунту (600 млн т) та води (16 млрд м3). В результаті відбувається обсихання й опустелювання територій, омертвіння ґрунтів, майже кожен третій гектар (30,7 %) еродований, а другий – дефляційно небезпечний, кожний четвертий гектар – кислий. Середньорічні втрати ґумусу внаслідок незбалансованого внесення та винесення органічної речовини й ерозії становлять більше 1,0 т/га (1228 кг/га) землі в обробітку, втрати в перерахунку лише на азот еквівалентні майже 10,0 млрд м3 газу [1].
Таким чином, в Україні існує життєва необхідність підвищення стійкості систем землеробства на основі стабілізації землекористування та посилення їх адаптивності. Земельні ресурси та сприятливі кліматичні умови зумовлюють високий потенціал виробництва продукції необхідних сільськогосподарських культур в Україні. Постає необхідність впровадження дієвих еколого-економічних механізмів стимулювання землевласників і землекористувачів щодо поліпшення якості ґрунтів. 
Так, нами було розглянуто механізми економічного стимулювання підвищення родючості ґрунтів, які ґрунтувалися на [2]:
- визначенні проблемних питань з проектування сівозмін як дієвого заходу з відновлення родючості ґрунтів; 
- досліджені практики з питань підтримки якості ґрунтів і сівозмін у різних країнах-членах ЄС; 
- визначенні необхідності запровадження економічного стимулювання для покращання агроекологічного стану сільськогосподарських земель, яке ґрунтується на методиці грошової оцінки землі; 
- досліджені необхідності проведення лабораторних аналізів для визначення якості ґрунтів.
Також, на нашу думку, найбільший вклад щодо відновлення та підвищення родючості ґрунтів має органічна система землеробства, яка позитивно впливає на [3]: 
-	відтворення родючості ґрунтів та збереження природного навколишнього середовища;
-	розвиток сільських територій і підвищення рівня життя сільського населення;
-	підвищення ефективності та прибутковості сільськогосподарського виробництва;
-	забезпечення споживчого ринку безпечною й якісною сільськогосподарською продукцією;
-	зміцнення експортного потенціалу держави та поліпшення іміджу України;
-	забезпечення продовольчої безпеки України.
Після переходу до органічного землеробства спостерігається [4]:
- підвищення активності мікроорганізмів, яке корелює з періодом екологічної обробки ґрунту;
- більш висока різноманітність споживачів, у тому числі підвищений обсяг біомаси мікроорганізмів порівняно з традиційною системою;
- більш висока активність мікроорганізмів;
- більш ефективне використання доступних ґрунтовим організмам ресурсів.
Однак, сільськогосподарські виробники не поспішають змінювати традиційні технології на органічні через ряд причин, головними з яких є: необхідність впровадження технології вирощування сільськогосподарських культур відповідно до стандартів органічного виробництва, перехідний період 3 роки, пануюча думка щодо його збитковості та не можливості реалізації органічної продукції. Однак, вітчизняними науковцями (В.М. Писаренко, П.В. Писаренко) розкрито досвід найбільшого виробника органічної продукції з понад ніж тридцятирічним досвідом ПП «Агроекологія» Полтавської області [5]. Окремо у дослідженнях вітчизняних науковців відображено питання ефективності органічного виробництва (Ю.П. Манько, М.К. Шикули, І.А. Шувара, Б.І. Шувара) [6-7]. Наші чисельні дослідження також підтверджували його екологічну, економічну, технологічну, енергетичну та соціальну ефективність [4, 8-10].
Таким чином, без відповідного рівня освіти не можливо забезпечити розвиток органічного землеробства, яке потребує не лише якісної професійної аграрної освіти, а й повинне враховувати екологічні закони, закономірності, наукові принципи, технічні та технологічні нововведення, що комплексно діють у біологічній, технологічній, економічній і соціальній сферах. При цьому, збалансований, екологічно безпечний (гармонійний) розвиток повинен бути базисною, вихідною ідеєю, методологічною основою екологічної освіти згідно з міжнародними вимогами.
Реформування екологічної освіти в аграрних ВНЗ повинне здійснюватися з урахуванням екологічних законів, закономірностей, наукових принципів, технічних та технологічних нововведень, що комплексно діють в біологічній, технологічній, економічній і соціальній сферах. При цьому, збалансований, екологічно безпечний (гармонійний) розвиток повинен бути базисною, вихідною ідеєю, методологічною основою екологічної освіти згідно з міжнародними вимогами [11]. 
На нашу думку, підготовка висококваліфікованих кадрів в аграрному секторі економіки необхідна для раціонального використання природних ресурсів, збільшення ефективності праці, забезпечення стійкого розвитку всієї економіки тощо. Це пов’язано з тим, що аграрний сектор залишається базовим в економіці країни, тобто утворюючим, в якому відбувається створення додаткової вартості, та виробничий потенціал якого дозволяє виробляти у десять разів більше, ніж було витрачено, що особливо актуально в умовах світової продовольчої кризи.
Отже, головною передумовою екологізації сільськогосподарського виробництва на засадах стійкого розвитку можливе лише через тісний зв'язок освіти, науки та виробництва, що доповнюють один одного і утворюють стійку структуру щодо подальшого довгострокового розвитку сільськогосподарського виробництва.

Література: 1. Романюк Л. Знищення чорноземiв – катастрофа України [Електронний ресурс] / Л. Романюк. – Режим доступу : http://blogger.com.ua/2010/знищення-чорноземiв-катастрофа-украї/ 2. Чайка Т.О. Причини та механізми економічного стимулювання підвищення родючості ґрунтів / Т.О. Чайка // Вісник ПДАА. – 2014. – № 3. – С. 155–158. Режим доступу : http://nbuv.gov.ua/UJRN/VPDAA_2014_3_34. 3. Сіренко Н.М. Перспективи розвитку органічного сільськогосподарського виробництва в Україні / Н.М. Сіренко, Т.О. Чайка // Вісник аграрної науки Причорномор’я. — Миколаїв, 2011. – № 1. – С. 20–27. Режим доступу : http://217.77.213.157:8080/jspui/bitstream/123456789/419/1/Перспективи%20розвитку%20органічного.pdf. 4. Чайка Т.О. Розвиток виробництва органічної продукції в  аграрному секторі економіки України :  моногр. / Т.О. Чайка. – Донецьк : Вид-во «Ноулідж» (донецьке відділення), 2013. – 320 с. 5. Органічне землеробство: з досвіду ПП «Агроекологія» Шишацького району Полтавської області. Практичні рекомендації / С.С. Антонець, А.С. Антонець, В.М. Писаренко [та ін.] – Полтава : РВВ ПДАА, 2010. – 200 с. 6. Шикула М.К. Концепція біологічного землеробства на чорноземних ґрунтах / М.К. Шикула // Вісник ХНАУ. – 2004. – № 1. – С. 237. 7. Шувар І.А., Шувар Б.І. Біологічне землеробство та його перспективи / [І.А. Шувар, Б.І. Шувар] // Агросектор. – 2007. – № 9 (23). 8. Чайка Т.О. Технолого-економічні особливості вирощування органічної сої та озимої пшениці на фураж / Т.О. Чайка, С.В. Пономаренко // Вісник уманського національного університету садівництва. – 2015. – №1. – С. 100–105. 9. Чайка Т.О. Оцінка ефективності органічного сільського господарства / Т.О. Чайка : авторське право на твір №54701 від 12.05.2014 р. 10. Писаренко П.В. Оцінка економічної ефективності органічного сільського господарства / П.В. Писаренко, Т.О. Чайка // Раціональне використання ґрунтових ресурсів і відтворення родючості ґрунтів : організаційно-економічні, екологічні й нормативно-правові аспекти : кол. моногр. / за ред. акад. НААН С.А. Балюка,  чл.-кор. АЕНУ А.В. Кучера. – Х. : Смугаста типографія, 2015. – С. 311–318. 11. Чайка Т. О. Теоретико-методологічні засади екологізації вищої аграрної освіти в Україні / Т. О. Чайка // Науковий вісник Національного лісотехнічного університету України : Україна: Схід-Захід – проблеми сталого розвитку. – Львів : РВВ НЛТУ України. – 2011. – Вип. 21.19. — С. 303–309.